Тате?
Какъв е този шум?
Това е водопад.
Не, другият шум.
Оръдия, Саша.
-Бият ли се? -Вероятно.
Много далеч оттук е.
Да спим.
Хванете го!
Не!
Виж.
-Това ли е всичко? -Това е.
Водете го.
Кой ви праща тук?
Никой не ме праща, командире.
Пътувам с жена си и детето си. Те са на влака от Москва.
-Да, проверихме това. -Тогава?
Сложили сте ножа при вилицата и лъжицата, за да не буди съмнение.
Сигурно пътувате с жена си и детето си по същата причина.
Юрятин е окупиран от белогвардейците.
Затова ли отивате там?
Не, отиваме във Варикино.
Не през Юрятин. Той е под артилерийски обстрел.
Командире, аз не съм агент на белите.
И аз не мисля, че сте.
Добре, Коля. Благодаря ти. Седнете, докторе.
Вземете.
Не е толкова глупаво, колкото изглежда.
Вече направиха два опита за покушение.
Вие сте поетът, нали?
Да.
-Много харесвах стиховете ви. -Благодаря.
Сега не знам.
Сигурно ще ми се сторят абсурдно персонални,
не мислите ли?
Чувства, мисли, увлечения. Звучи толкова тривиално.
Не сте съгласен. Грешите.
Личният живот в Русия е мъртъв. Историята го уби.
Виждам, че ме мразите.
Мразя това, което казвате, но не достатъчно, за да ви убия.
Имате брат.
-Йевграф? -Да, Йевграф. Полицаят.
-Не знаех това. -Той е от тайната полиция.
-Той ли ви прати тук? -Йевграф?
Не, Йевграф е болшевик.
Не знам нищо за тези неща.
Знаете доста.
Когато влязохте, видях, че ме познахте. Как?
-Някой ви е показвал мои снимки? -Не.
Убеден съм, че ме познахте.
Виждал съм ви преди.
Кога?
-Преди шест години. -Продължавайте.
На Бъдни вечер, вие...
Вие сте били там?
Или някой ви го е казал?
Аз се погрижих за човека, който жена ви простреля.
Защо я наричате моя жена?
Срещнах я отново. Служихме заедно на Украинския фронт.
Сигурен съм, че тя ще потвърди.
Не съм я виждал от войната.
Тя е в Юрятин.
В Юрятин?
Частният живот не съществува за човек,
у който има дори капка мъжество.
Видяхме пример за мъжеството ви по пътя, при Минк.
-Бяха продали коне на белите. -Не те.
Изгорили сте грешното село.
Винаги казват така, има ли значение?
Ако едно село ни предаде, то се изгаря. Това е закон.
Вашият закон, тяхното село.
Коля!
Какво ще правите с жена си и детето си във Варикино?
Ще живеем.
Пуснете го. Невинен е.
Късметлия си.
Пренасочват ни. Знаете ли накъде?
Към спирка Варикино.
Има ли някой?
Колко хубаво.
Колко прекрасно!
Има ли някой?
-Александър Максимович? -Да.
Това съм аз, Петя.
-Ваше благородие. -Стига, стига.
Това вече е минало, знаеш.
Как ще стигнем до къщата, Петя?
Както винаги.
Саша, гледай.
Какво е това, Петя? Горски пожар?
Горски пожар ли? Това е Юрятин.
Бедните хора. Първо червените, после белите.
Сега пак са червените.
Този Стрелников сигурно няма сърце.
Хайде.
Скоро ще стигнем, Саша.
Още осем километра.
Толкова далече? Човек забравя. Как е имението?
Добре, ваше благородие. Всичко е заключено.
Варикино.
Всичко е заключено.
Някаква група, наричаща се
''Комитет за революционна справедливост на Юрятин''
е конфискувала къщата ми в името на народа.
Много добре.
Аз също съм един от народа!
Недейте, ваше благородие! Те наричат това контрареволюция.
Татко, недей. Петя ни докара тук,
ще го обявят за контрареволюционер.
Те разстрелват контрареволюционерите.
Не червените в града, а тези в гората.
-Партизаните. -Къде са?
Кой знае? Те ходят където си искат и правят каквото си искат.
Нуждаем се само от покрив.
И от малка градина.
Нищо ли не може да се намери?
Не са заключили селската къща.
Да, тук ще се оправим.
Печката работи.
-Ще намеря някакви мебели. -А малко картофи за семе?
Боя се, че градината е много занемарена.
Да, благодаря ти.
Много добре, момчето ми.
Във всеки руснак се крие селянин.
Винаги съм го казвал.
Грешиш. Той работи като селянин, но не е такъв.
Нямам нищо против, Тоня.
-Това е добър живот. -Така е.
Няма да е изненада, ако това се окаже
най-добрият период от живота ви.
Много съм щастлив, че чакате бебе, Юрий.
Анна беше родена тук.
Не, не го знаех. О, колко се радвам.
Ето го бързоногият Меркурий.
Изглежда малко посърнал.
Петя.
Какви са новините от Юрятин?
Няма мас и захар.
Олио може да има следващата седмица.
Брашно, сол, кафе
и гвоздеи.
Лоши новини ли има?
-О, Боже, не нова чистка. -Не.
-Стрелников вече го няма. -Това не е лоша новина.
Не, казват, че е в Манджурия.
Това са новините.
Разстреляли са царя.
И цялото му семейство.
О, това е дивашко дело!
Защо са го направили?
За да покажат, че няма връщане назад.
Юрий, защо не отскочиш до Юрятин?
Да, защо не отидеш, момчето ми? Ще се разведриш.
Защо? Какво има в Юрятин?
Е, не е Петербург, но имат много добра библиотека.
-Ако е още там. -Искам да отидеш.
Не, не ми се ходи.
Пък и пътищата са блокирани.
Живаго.
Да.
Как си?
Какво правиш тук?
Ние сме във Варикино.
Във Варикино?
Защо във Варикино?
Защо не? Трябваше да отидем някъде.
Тук?
Трябваше да намеря съпруга си. Онзи, който беше обявен за убит.
Стрелников.
Срещнах го.
-Наистина ли? -Да.
Откога живееш тук?
От година.
-Сама? -С Катя.
-Къде е Катя сега? -На училище.
Тоня с теб ли е?
Всички сме тук.
-И Саша? -Разбира се.
-Какво ще правим? -Не знам.
Юрий?
Не е ли много рано?
Шест и половина.
Какво правиш?
Нищо. Не ми се спи.
-Нещо случило ли се е? -Не.
Да сложа ли чая?
Да.
Глупчо такъв. Ние ти викахме отдолу.
-Така ли? Не съм ви чул. -Да, така.
-Здравей, Лара. -Здравей.
-Как е Оля Петровна? -Става все по-лоша.
Предава ни Г.О. и математика цяла сутрин.
-Г.О.? -Гражданско обучение.
Гледай.
-Много е хубава, Катя. -Благодаря.
Това е царят.
Царят е враг на народа.
Той не е знаел, че е враг на народа.
А трябваше да знае, нали?
Да.
Нищо не знаеш по гражданско обучение.
Синът ти не ходи ли на училище?
Обядът.
Хубаво.
Ела насам.
Помириши.
Какво?
Това бебе ще е шампион.
Юрий.
Чакай малко.
Ето тук.
-Отивам в Юрятин, скъпа. -Сега ли?
Да, трябва да взема морфин и спирт.
-Няма да ми трябва морфин. -Не се знае.
Няма да ми трябва днес.
Да, но датата наближава. Трябваше да се сетя отдавна.
Ще се върнеш ли преди да се стъмни?
Много по-рано.
Да, любими мой, направи както искаш.
Няма да се върна.
-Разбирам. -Никога, Лара!
Разбираш ли ме?
Вярваш ли ми?
Имам нужда от медицинско лице, другарю.
Съжалявам, аз имам жена и дете във Варикино.
И любовница в Юрятин.
Ние сме червени партизани, докторе. Дезертьорите ги разстрелваме.
-Къде ме водите? -На фронта.
-А къде е той? -Добър въпрос.
Там, където са враговете на революцията.
Където има белогвардейци или чужди интервенти.
Навсякъде, където има опърничави буржоа, ненадеждни учители
или съмнителни поети, които крият личния си живот.
Това също е фронт.
-Колко дълго ще ме задържите? -Колкото си ни необходим.
Сега!
Огън!
Това беше лесно.
Хайде, докторе, да видим какво сме направили.
Военно училище ''Свети Михаил''.
Дърт кучи син!
Няма значение.
Някога обичал ли си жена, Разин?
Имах жена и четири деца някога.
-Той беше добър другар. -И добър лекар.
Отвлякохме го от жена му и от детето му.
Това няма значение.
А какво има значение, другарю комисар?
Кажете ми, защото забравих.
-Това е долно. Той остава. -Аз съм командир на отряда!
Командваме заедно. Бюлетинът на партията изрично...
Мога да те изкарам навън и да те застрелям.
И партията ли ще застреляш?
Когато военната битка е към своя край, политическата се ожесточава.
При победа армията ще е изиграла ролята си.
Тогава всички хора ще бъдат съдени политически,
без да се зачита военното им минало.
В този район все още има белогвардейци. Докторът остава.
С това събранието приключва.
Другарко, къде отивате?
От какво бягате, другарко?
-Войници. -Червени или бели?
Войници.
Тоня?
Тоня! Саша!
Тоня!
-Това Юрятин ли е? -Да, Юрятин.
Какво е станало във Варикино?
-С московчаните ли? -Да.
Те си заминаха. Сега няма никой във Варикино.
Боже, какво щастие! Говори се, че си жив.
Някой те е видял близо до града.
Сигурно ще отидеш във Варикино, затова аз отивам там с Катя.
За всеки случай оставих малко храна. Варени картофи.
Сложи капака обратно, защото плъховете ще ги изядат.
Луда съм от щастие!
Тоня.
Тоня!
-Юрий. -Тоня!
-Юрий. -Тоня.
Юрий, скъпи.
Всичко е наред, Юрий.
Те са в безопасност. В Москва са.
-В Москва ли? -Да.
-И Тоня? -Всичките. В безопасност са.
В безопасност.
Наказателни отряди!
По-добре са.
Какво?
Имам писмо за теб.
Държах го у мен три месеца.
И три месеца е пътувало дотук.
От Москва е.
Мисля, че е от Тоня.
Пратено е на моя адрес, но е адресирано до теб.
Тя дойде в Юрятин да те търси, когато ти изчезна.
Някой я беше пратил тук.
Срещнали сте се?
Тя е чудесна жена.
Скъпоценен мой,
пращам това на Лариса Антипова,
защото ако си жив, за което се моля на Бога,
мисля, че ще отидеш там.
Имаме малка дъщеря, Юрий. Знаеше ли?
Казва се Ана.
Татко ти изпраща поздрави.
Саша е пораснал. Станал е много голям.
Когато заговорим за теб, почва да плаче неутешимо.
Искам да ти кажа следното:
Ще ни депортират от Русия.
Нямаше да ни пуснат, ако ти беше с нас.
Една организация в Париж,
която не бива да назовавам, ще знае къде сме.
Нищо не е сигурно и остава много малко време.
Пиша това в последния момент.
Те идват да ни вземат. Бог да те благослови.
Трябва честно да призная, че Антипова е добър човек.
Юрий, преди да тръгнат за Москва, тя остави нещо тук.
Юрий?
Може ли да вляза?
Юрий Андреевич, променили сте се.
О, да, определено.
Лариса
си е все същата.
Идвам от Москва.
Заминавам за Владивосток.
Дойдох да ви предложа помощта си.
Не я искаме.
-Говори за себе си. -Не я искаме.
Юрий Андреевич, били сте две години
в 5-та партизанска дивизия.
Не са ви уволнили, значи сте дезертьор.
Семейството ви в Париж е свързано с опасна емигрантска организация.
Това са технически подробности.
Начинът ви на живот,
това, за което говорите в творбите си, е силно подривно.
Дните ви са преброени,
освен ако не ви помогна.
-Искате ли помощта ми? -Не.
Чакай, Юрий.
Лариса, три чаши.
Не.
Юрий, това е много сериозно нещо.
Моля ви, не ме подценявайте.
Аз не съм този, за когото ме вземате.
Откъде знаеш всичко това за Юрий? Как можеш да помогнеш?
Знам го и мога да помогна. Не е ли достатъчно?
Не.
Източното ни крайбрежие е един слаборазвит район.
Комисариатът на външните работи иска
да създаде независима република.
За да остави отворен коридора към външния свят.
Аз имам добри контакти в Далечния изток.
Затова ме назначиха за министър на правосъдието.
-Болшевиките ти вярват? -Те не вярват на никого.
Просто съм им полезен.
Ето как мога да ви помогна.
Ще дойдете с мен до Тихия океан.
Оттам можете да заминете където искате.
До Париж, или до където и да е.
По-добре тръгвайте.
Егоизмът ви е непоносим.
Лариса също е в опасност.
-Заради връзката с мен? -Не.
Не, вие сте дребна риба.
Заради връзката си със Стрелников.
-Никога не съм го срещала. -Беше омъжена за него, те знаят.
-Бях омъжена за Паша Антипов. -Аз разбирам.
Но те не.
Наблюдават те.
Знаеш ли защо?
Съпругът ти няма да те остави така лесно, скъпа моя.
Махай се.
Още от твоята възвишена лудост?
Имаш дете, помисли!
Виж.
-Това е захар за детето. -Не я искам.
Отказваш ми захарта?
Коя си ти, че да ми отказваш?
Сега си върви.
-Дойдох да... -Върви си!
Тръгвай!
Дойдох с добри намерения.
Стойте тук тогава, ще си получите десерта!
Ще го получите, чувате ли ме?
Мислите, че сте съвършени?
Не сте!
Аз ви познавам!
Чувате ли ме?
Всички сме направени от същата кал!
Кал!
Лара?
Той е негодник, Лара.
Да. Негодник.
Иска ми се никога да не бях го срещала.
Има ли значение?
А няма ли?
Не и за мен.
Какво ще правим? Да се качим на някой влак?
Ще ни арестуват на място.
-Не искам да стоя тук и да чакам. -Не.
Слушай,
-можем да отидем във... -Варикино.
-Те ще ни намерят рано или късно. -Да, по-скоро късно.
-Ако дните ни заедно са преброени... -Да.
По-добре да ги изживеем,
преди да ни разделят.
Да.
Татко хвана бълха! Ха, ха.
Аз обичам снега. Раз, два.
Анна ме научи да пиша на това бюро.
Това не съм аз, Юрий.
-Да, ти си. -Не.
Ти си.
''Лара.''
Юрий!
-Отвън вие вълк! -О, да, аз...
Аз ги видях. Те се страхуват. Няма да ни наранят.
Да, знам.
Съжалявам, просто...
О, Боже, ужасно е да се живее в такова време!
-Не е. -Така е!
Не.
Нямаше ли да е прекрасно, ако се бяхме срещнали преди?
По-рано? Да.
Щяхме да се оженим, да си имаме къща и деца.
Ти какво щеше да искаш, момче или момиче, Юрий?
Ако продължим да мислим за това, ще полудеем.
Аз винаги ще мисля.
-Ще пишеш ли днес? -Не, днес не.
Катя!
Ела тук, скъпа.
Виктор!
Мислехме, че е...
Млъкни.
Имате ли нещо против, другари?
В Юрятин ни чака правителствен влак.
Отвън има впряг за мен и моите помощници.
Ще пътувате уютно и безопасно.
Няма да тръгна с теб.
Аз няма да тръгна без теб. Да сложим точка на това.
Тогава ще се наложи да говоря насаме с Юрий Андреевич.
Стрелников е мъртъв.
-Какво? -Спести си съболзенованията.
Той беше невротичен убиец, никой няма да плаче за него.
Знаеш ли как ще се отрази това на Лариса?
Не знаеш?
Ти си глупак.
Тя е жена на Стрелников.
Защо не са я арестували вече, според теб?
Защо са я следели, а? Чакали са Стрелников.
Ако са си мислили, че ще хукне при жена си, не са го познавали.
Познавали са го и то добре.
Хванали са го на пет километра оттук.
Арестували са го на пътя. Не е скрил самоличността си.
По време на разпита
е настоявал да го наричат Павел Антипов
и е отказвал да отговаря на ''Стрелников''.
На път за екзекуцията взима пистолета
на един от войниците и се гръмва.
Боже мой!
Не го казвай на Лара.
Познавам я поне толкова добре, колкото и ти.
Не виждаш ли в каква позиция е? Тя си изигра ролята.
Хората, които ме придружават днес, ще се върнат утре като палачи.
Знам какво мислиш за мен и защо.
Но ако ти не дойдеш с мен и тя няма да дойде.
Идваш ли с мен?
Ще приемеш ли защитата на дивака Калибан?
Толкова ли е прекомерна гордостта ти,
че би пожертвал жена и дете заради нея?
Има още чанти за носене, другари.
Качвай се.
Хайде.
-Колко души? -Всичките.
-Няма достатъчно място. -Не може да няма.
Няма проблеми. Ще дойда с нашата шейна.
Побързайте. Във влака ни чакат важни хора.
Тръгвайте. Ще ви настигна.
Хайде, другари!
Ще се видим на...
Побързай!
Боя се, че твоят възлюбен няма да дойде.
Глупак такъв.
Наистина ли мислеше, че той ще тръгне с теб?
Той е идиот.
-От Монголия можеше да иде в... -Той никога няма да напусне Русия.
Ти идваш с мен, нали?
Да.
Длъжна да го направиш, ти си майка.
Точно така, Виктор.
Нося детето на Юрий.
Аз съм родена там. Някъде в Далечния изток.
Може би в Монголия. Не си спомням.
Била си родена в Монголия през същата година.
Както и много други.
Но не много с името Тоня Комарова.
Комарова е обикновено име.
С права коса, сини очи, загубила се в началото
на войната в Далечния изток?
Има нещо, което не си ми казала. Как точно се загуби?
-Не мога да си спомня! -Все нещо трябва да помниш!
Не!
Ще ти кажа как срещнах майка ти за първи път.
-Ако въобще е моя майка. -Ти ще прецениш.
Намерих брат си на една московска улица.
Бяха му дали четвърти клас порцион
и той беше изключително недохранен.
Това обаче не го притесняваше.
Помислих си, че е по-щастлив от мен.
Накара ме да му купя нов костюм
и да го върна на работа в старата му болница.
Изпратих го за първия му работен ден.
Това беше осем години, след като се бяха разделили с Лара.
Значи никога повече не я е видял?
Благодаря. Много мило от твоя страна.
Сигурно е знаел колко е болен.
Стените на сърцето му бяха по-тънки от хартия.
Но той си го пазеше в себе си.
Много неща пазеше в себе си.
Моля ви.
Бях поразен от популярността му.
По това време творбите му не можеха да се купят.
Партията не ги одобряваше.
Но хората обичат поезията, обичат поетите.
Никой не обича поезията повече от руснака.
Извинете ме, другарю.
Вие ли сте Йевграф?
Казвам се Лара.
Знаех името й от поемите за Лара, които бях намерил при Юрий.
Познавах брат ви.
Нуждая се от помощта ви.
Тя дойде в Москва, за да търси детето си.
Аз й помагах, доколкото можех.
Знаех, че е безнадеждно.
Може би бях малко влюбен в нея.
Един ден тя замина и не се върна повече.
Разбрах, че е изчезнала безследно
в един от трудовите лагери.
Безименен номер на лист, забутан в някой шкаф.
Това се случваше често в онези дни.
Тоня.
Как стана така, че се загуби?
-Бягахме по една улица. -Ние?
-С баща ми. -Не с баща ти. С Комаровски.
Не знам!
Улицата гореше.
Чуваха се експлозии и къщите се срутваха.
Той ми пусна ръката!
Пусна ми ръката.
Така се загубих.
Това го е направил баща ти?
О, да. Хората са способни на всичко.
Това е бил Комаровски.
Този човек е твоят баща.
Защо не повярваш?
Не искаш ли?
Не и ако не е вярно.
Това се предава по наследство.
Другарю генерал, когато бях дете, исках да имам родители.
Не можете да си представите как исках.
Исках да умра като бях малка.
Знаете ли?
Сега не знам.
Не мога да им бъда от никаква полза, нали?
Надявах се, че аз можех да съм ти от полза.
-Ще помислиш ли за това? -Да.
Всичко е наред, Давид.
Тук ли работите?
Да, аз съм оператор.
-На какво? -На това.
Обеща да си помислиш.
Тоня!
Можеш ли да свириш на балалайка?
Тя е истински артист!
Кой те научи?
Никой.
Значи е дарба.
ДОКТОР ЖИВАГО
Субтитри: tosho_79@yahoo.com
[ВULGАRIАN]